Георги Щерев
Камбаната

chitanka.info

Помня я: висока до небето,

като зов в очите ми стои.

Опнато от слънцето, въжето

сред звуците тържествени

върви.

Сега мълчи и в тъмното се гуши,

загледана в небесните вълни.

И няма вечер кой да я послуша,

а в скърбен тон душата й звъни…

Изпълва ме и жалост, и тревога —

от старостта й кой ще я спаси.

Смалява се усмивката й строга,

сърцето й напукано виси…

Вълнувам се… Дали ще ме познае

след толкова изгаснали лета.

Пред мен като деца играят

последните листа на есента.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.